Nemačka godine nulte
Prva nagrada na festivalu - LOCARNO - 1948
U znak sećanja na moga sina Romana. - Roberto Rossellini
"Kada se ideologije udalje od hrišćanskog morala i pobožnosti,
osnovnog temelja ljudskog života, one postaju kriminalna ludorija."
Čak je i dečija nevinost umrljana i uflekana užasnim zločinom,
i umanjena, da bi kroz vlastitu genijalnost,
verovala da može da se oslobodi krivice.
Ovaj film je snimljen u Berlinu u leto1947,
sa namerom da bude samo objektivan i istinit portret
ovog velikog, skoro potpuno uništenog grada,
u kojem 3,5 miliona ljudi živi užasnim, očajničkim životom,
skoro bez svesti o tome.
Oni žive kao da je tragedija prirodna.
Ne zbog snage ili vere,
već zato što su umorni.
Ovo nije optužba,
a ni odbrana nemačkog naroda.
Ovo je jedna objektivna ocena.
Ipak, ako neko,
nakon gledanja priče Edmunda Koelera,
oseti da nešto mora da se uradi...
a to je da se Nemačka deca nauče da ponovo vole život.
U tom slučaju će napor onih koji su napravili ovaj film,
biti višestruko nagrađen.
Nemci koji rade sa Amerikancima...
dobijaju 50 grama margarina.
Kakva je svrha? Umrećemo u svakom slučaju.
Kada će nam dati da predahnemo?
Ako si umoran, baci se u onaj grob.
Šta je to? Omlitavili ste se jutros?
Radio si tri sata, i već si umoran!
Zar ne shvataš da grob mora biti 2.5 metra, sa 75 centimetara?
Meni izgleda dobro. - Odlazi, ako ne želiš da radiš!
Radio sam satima! Taj dečak ništa ne radi!
- Šta taj mali dečak radi ovde? - Koliko ti je godina?
- Imam skoro 15. - To nije istina.
- On nema više od 13. - Pogledaj me. Da li me lažeš?
Ja tebe poznajem. Išao si u školu sa mojim sinom. Tebi je tek 12.
- Je li to istina? - Ostavi me na miru.Pa šta, ako radim?
- Pokaži mi tvoju dozvolu za rad. - Zaboravio sam je kod kuće.
- Nije istina. Oni su svi lažovi. - Kradu nam naš hleb.
Onda prodaju svoje kartone na crnoj berzi.
Vraćaj se na posao! Idemo!
Šta ti radiš ovde? Beži kući.Hajde!
Ostavi taj ugalj! Hajde! Miči se!
Brže, brže.
I vi, takođe, odlazite!
Evo, potrošili ste 10 kw više nego prošli mesec.
- Šta se dešava? - On proverava električna brojila.
Vi ste prešli limit. Bićete kažnjeni.
- Rekla sam ti! - Ima nas 10 u ovoj kući!
Pet različitih porodica, razumeš li?
Zakon ne zna za milost. Žao mi je, ali moram da vas kaznim.
- Da li imaš i jednu cigaretu? - Dao sam im sve.
- Prokleti da su! - Još uvek imam ovo.
Ti, jesi li išta doneo?
Samo ugalj.
Pazite da ne pređemo limit sledeći mesec.
Hvala vam. Doviđenja.
Vidiš li šta sam dobio od toga što sam vas pustio unutra?
Prošlog meseca plin, ovog meseca struja.
Šta ste očekivali, kada ste ih pustili unutra toliko mnogo?
Počevši od danas, ovo mora da se promeni. Prvo, nema tople vode. To je luksuz!
Da li želiš da uokolo idemo prljavi?
Ja uvek koristim hladnu vodu. Niko ne može reći da sam prljava.
Neću da odustanem od fena za kosu, oče.
- Tišina. Ne budi budala. - Koeler je kriv.
Taj starac. Izbaciću ga, ako pre toga ne umre.
Pusti ga da govori, Edmunde. Ne uzvraćaj mu. Idemo!
Šta se dešava? - Ništa, ništa.
Pet porodica pati, zbog beskorisnog starca.
Čaj, zavoji, boce sa toplom vodom.
Postalo je nemoguće živeti ovde.
Moramo imati razumevanja. On je veoma bolestan.
Da, on je bolestan, druga je trudna.
- I ja, takođe, imam probleme. - Ja samo govorim...
Šta ti znaš o bilo čemu?
Bila si u inostranstvu, kada je ovde bio pakao.
- Je li ona besna na mene? - Ne, ne obraćaj pažnju
Deco, šta se dešava?
Čitač brojila kaže da smo potrošili previše struje.
Da li će je iseći?
Uredili smo da pređe preko toga.
Sav si prljav, kao i obično.
Kaži mi, jesi li dobio karton broj 2?
Ne, isterali su me, pošto još uvek nemam 15.
Znao sam da će se to desiti.
Ipak, drago mi je što više nećeš ići.
To je prviše posla za dečaka tvojih godina.
To bi značilo više hrane. Za Karl-Heinza, takođe.
Jeso li čuo, Karl-Heinz?
Sine, znaš da siroti Edmund, u njegovim godinama,
nije u stanju da nas sve izdržava?
On je još uvek dete.
Ali ti...
Šta ti radiš? Nastavljaš da se kriješ.
Nikada se nisi registrovao, i uzeo karton za hranu, kao mi ostali.
Kako četvero ljudi može da živi samo sa tri kartona?
Šta preostaje da se uradi? Ako se registruješ, možeš da radiš.
Dobićeš karton br.2,
i nećemo morati da kupujemo na crnoj berzi.
Dao sam sve. Prodao sam sve što sam mogao.
Sada nemam snage. Sada je tvoj red.
To što ti radiš je glupo. Čega se bojiš?
Ne želim da završim u koncentracionom logoru.
Dosta mi je toga! Šta ti želiš od mene?
Zar nisi čitao novine? Čak je i radio objavio.
Bivši vojnici samo treba da se registruju u policijskoj stanici.
Pojaviš se kao i svi ostali.
Da, ali kada im kažem u kojoj regmenti sam bio...
i da sam se borio na ulicama, celo vreme do kuće...
da li misliš da će me pustiti?
Ali bio je rat. Ne mogu te osuditi za to.
Bila je to samo tvoja vojnička dužnost.
Lako je tebi da kažeš! Nije tvoj život!
Šta ako me uhvate zbog glupana?
Čega se plašiš? Jesmo li do sada imali nekih problema?
Otići ću, ali će me uhapsiti, Ne znam šta da radim!
Ne, Karl-Heinz, ne moraš da ideš! Ostani ovde!
Mi ćemo se brinuti za tebe. Naći ću drugi posao.
Eva će, takođe. Moramo naći način da dođemo do novca.
Ne brini, dragi. Učinićemo sve da spasemo Karl-Heinza.
Otići ću da vidim gospođu Rademaker. Rekla mi je da ima nešto za mene.
Odmah se vraćam.
Uspeli smo da izdržimo i do sada, zar ne? Evo, tata, odmori se malo.
Slušaj, moram da razgovaram sa tobom.
- Šta je? - Ne ovde. Dođi u moju sobu.
Taj potkazivač će me videti, i otkucati me.
Dill je prijatelj. Ne brini.
Tako zvane ''žrtve nacizma''. Znamo mi njih dobro!
Dođi u kupatilo. Niko nas tamo neće videti.
Pogledaj ima li nekoga napolju.
Nema nikoga. Budi tih.
Karl-Heinz. Čuvam jezik za zubima, tako dugo...
Nisam želela da se raspravljam sa tatom.
Znaš kako je bolestan. Moramo da ga poštedimo svakog uzbuđenja.
Nisam ja počeo. Želim samo da me ostave na miru.
- Zato što si kukavica! - Možda.
Tako si sebičan.
Nije te briga kako mi nabavljamo hranu. Brineš se samo kako da je pojedeš.
Jesam li ti ja rekao da pošalješ Edmunda da radi?
Ti ne govoriš ništa. Ti se samo kriješ,
a ipak želiš da jedeš i piješ. Ne pitaš gde ja idem svake noći.
Sve što te brine je da se vratim sa par cigareta za tebe.
Da li ih pušim?
Ne, ali znaš da su te cigarete kao novac.
Treba li da ti zahvalim za to? Sada to svi rade.
- Oni rade čak i gore stvari. - Vidiš?
Onda mi kaži da sam prostitutka!
- Odlazi! - Žao mi je.
Nisam mislila tako.
Oboje smo nervozni. Naša situacija postaje beznadežna.
- Svaki dan je sve teže. - Ne moraš to da mi kažeš.
Zar ne vidiš? Nemoguće je da dečak sam...
I ja to znam! I ja , takođe mislim o tome.
To je sve o čemu pričaš.
Moja patnja svih ovih godina se uopšte ne računa?
Ne govori to. Nisi fer.
Kada si bio žedan u Africi, kada si se smrzavao u Rusiji,
naše su misli uvek bile sa tobom!
Ne želim više da patim! Želim da umrem, i završim to.
Ne govori to! Možda je najgore prošlo.
Pomozi nam da sačuvamo nadu.
Gina, šta radiš? Dođi u drugu sobu.
Ne, mama, sviđa mi se ovde.
Ostavi je ovde. Ona nije problem.
Kako možeš da radiš uz tako slabo svetlo?
- Moramo da štedimo struju. - To nije traćenje, to je potreba.
- Mogu li malo pomoći? - Hvala ti, ja ću se pobrinuti za to.
Ne veruješ mi, kao i svi ostali.
- Ne, ja... - Gledaju me kao da sam špijunka.
- Ne... - I zašto?
Zato što sam za vreme rata otišla, a sada sam se vratila se nazad.
Možda je to zato što su tvoje političke ideje malo...
To je izgovor! Rademakerovi me mrze...
zato što sam zauzela jednu od njihovih soba.
Mama, dali će nas prebaciti i odavde?
Ne, draga.Ostaćemo. Ali, budi dobra.
Ti deliš sobu sa gospođicom Koeler.
Oni izgledaju kao veoma dobri ljudi,
ali me ni oni, takođe, ne vole. Je li to istina?
Oni se boje da neko ne prijavi njihovog sina!
Idemo, Gina. Usput,
Daću ti neku staru odeću, da napraviš nešto za bebu.
Hvala ti.
Zbog čega je ne voliš? Uvek je spremna da pomogne.
Ne verujem u one koji su ''spremni da pomognu.''
U današnje vreme, moramo da pomažemo jedni drugima.
Razumem ja to dečače. Ja nisam čudovište!
Držati te ovde, znači mnogo žrtvovanja, znaš.
Čak i kada bih želeo, ne znam kako bi mi ti mogao pomoći.
Mogu li vam donositi stvari?
Kakve ''stvari''? Znaš da mrzim crnu berzu.
Mogu da za vas trampim stvari.
Za to služi centar za trampu!
Oni uvek varaju. Zašto mu ne daš da proda vagu?
Šta? Moju vagu? Kako onda da se merim?
Uspevamo i bez mnogo važnijih stvari, draga.
Možeš da smršaš bez vage.
- Još jedna stvar! - Koliko bi trebalo da tražim za nju?
Ti mi kaži. Šta misliš koliko možemo da dobijemo?
- Ne manje od 200 maraka. - Nije dovoljno.
Želim 300. Ne manje.
Moći ću da kupim 300 grama putera.
Edmunde? Izvini. Večera ti se hladi.
Onda ću morati da izađem. Požuri.
- Da, biću tamo. - Dobro veče.
- Gospođica Rademaker? - Da?
- Možete li mi pokazati vagu? - Evo je.
Jeste li čuli? I njegova sestra, takođe, izlazi napolje svake noći.
Ona je zaista besramna. Sada se ona ponaša kao Blank.
Ne bi trebalo dopustiti tim ljudima da se motaju oko tvoje ćerke.
Ovih dana ću ih isprašiti napolje, prostitutke
Šta vi imate protiv moje sestre? Zbog čega ste uvek besni na nas?
Ti zaveži! Izlazi!
Uzmi tu vagu, i ne vraćaj se bez 300 maraka, je li ti jasno?
U redu, gospođo Rademaker. Vratiću se sutra ujutru.
- Eva? - Šta je?
Gde ideš?
- Napolje. - Kaži mi zašto izlaziš.
- Šta je sada? Izlazim svake noći. - Zašto izlaziš svake noći?
Kakvo pitanje. Zbog male diverzije.
- Požuri. Moramo da idemo. - U redu, stižem.
Znaš da se bune ako kasnimo.
Hajde, napred! Stići ću te ja.
Eva, ne želim da izlaziš svake noći.
Edmunde, šta je to ušlo u tebe?
O čemu ti misliš?
Šta nije u redu, dragi? Pogledaj me u oči.
Idi sada u krevet, ok?
Oteraj sve ružne misli.
Gospođice, želeo bih da ti kupim viski.
Da li ti se sviđa? Mi Amerikanci ga veoma volimo.
- Tebi se ne sviđa? - Da, hvala ti.
Dva viskija.
- Mogu li ti ponuditi cigaretu? - Hvala ti.
Konobar, dva konjaka
Ne, ne sada. Popušiću je kasnije.
Dva konjaka, molim vas.
Zdravo, George! Mogu li na momenat razgovarati sa tobom?
- Izvinite me na momenat, gospođice. - Naravno.
- Taj Francuz je zaista fin. - Da, veoma je ljubazan.
Slušaj, draga, moraš se opametiti. Propuštaš dobru šansu.
- Želim ti da se središ. - Ovde sam samo da se zabavim.
Šta čekaš? Da ostariš, da bi naučila o muškarcima?
- Ne želim na taj način. - Ti si budala.
Mnoge devojke dolaze zbog zabave. One upoznaju nekoga, i venčaju se.
Možda sam budala, ali ne tražim muža ovde.
- Zdravo, Eva, zabavljaš li se? - Veoma.
Hajde sa nama u Piccadilly Club.
Ne mogu. Vraćam se kući. Ai hodaću sa vama deo puta.
Idioti čekaju u redu. Pametni ljudi idu na crno tržište.
- Da li znaš Meyerovog sina? - Zidarovog sina?
Desetogodišnji dečak. Na crnoj berzi ,
on pravi više novaca, nego cela njegova porodica.
Požuri, ili ništa neće ostati.
Za ono što nam daju, uvek ima vremena.
Lako je tebi to da kažeš, ali oni kod kuće žele da jedu svakoga dana.
Stani u red. Jesi li toliko trudna da moraš da ideš prva?
Jednoga dana neću imati snage.
Tri čoveka da se nahrane, a činija je uvek prazna.
Slušaj, imam ponudu za puter, po 200 maraka za funtu.
Zamisli to. Penzija moga oca je 74 marke, a i to kada isplate.
I ti gubiš svoje vreme, da bi kući donela četiri cigarete.
Dobijem 20 maraka za njih.
I šta možeš da kupiš za to? Par funti krompira!
Rekoh ti, ti si budala.
Možda si u pravu, ali takva sam.
- Čekaš li Wolfa? - Da.
Bojiš da neće razumeti?
Mnogi muškarci su bili u zarobljeništvu. Kada se vrate, oni razumeju.
- On će takođe razumeti. - To nije to.
Pomisao na njega mi daje snagu, i pomaže mi da nastavim.
Ali to nije sve. Zato traćim moje večeri za cigarete.
Hoću li dobiti više ako uđem u to?
Šta si ti dobila od toga?
Isto si tako bedna i gladna kao i ja...
kao i ostali. Zar ne vidiš?
Ostaje mi da se nadam da će se jednog dana vratiti.
- Šta je sa tvojom porodicom? - Činim sve što mogu.
- Ne trudiš se dovoljno, draga moja. - Znam...
ali nemam snage da učnim više.
I meni je isto. Ali nakon par pića,
pronađeš hrabrosti.
Šta radiš ovde, praviš nam konkurenciju?
Ne moram da se pravdam. Odlazi.
Ko ti je dao tu vagu?
Šta radiš? Ostavi to.
Mi ovde prodajemo. Idi negde drugde.
Smiri se, smiri se!
- Koliko za tu vagu? - 300 maraka.
Jesi li lud? Za to rđavo staro smeće?
Smeće? Da li se šališ? Skoro je nova.
U redu, Menjaću je za...
Gde ideš?
Da vidimo... čekaj, polako, zbog čega se brineš?
- Vrati mi moju vagu! - Neću pobeći.
Hej, dođi ovamo.
Hajde, uzmi je. Gledaj daću ti ovo!
- Šta je to? - Meso u konzervi! Američko!
To nije dovoljno! Treba mi 300 maraka.
Danas se osećam velikodušno, daću ti još jednu.
- Ne želim ih! - Čisti se, čak i to je previše!
- Vrati mi moju vagu! - Dosta, odlazi!
- Daj mi moju vagu! - Nastavi da ideš, Paul.
- Čekaj! Vrati mi vagu! - Ako se vratiš, prebićemo te!
- Dobro jutro, gospodine Enning. - Zar ti nisi jedan od mojih učenika?
- Da, gospodine Enning. - Imam dobro pamćenje.
Kaži mi kako se zoveš?
Moje ime je Edmund Koeler.
Edmund Koeler, da. Prva klupa sa leve strane.
Zaista si porastao. Ti si lep, veliki dečak.
Kako ti je otac?
Moj otac je bolestan, veoma bolestan.
Zar ti nemaš i brata? U Wermachtu?
Da, Karl-Heinz. On je bio u vojsci, sada je kod kuće.
Tako. Onda je i on bez posla, kao i ja.
Više niste učitelj?
Ne. Ne delim ideje sa ljudima koji su u većini...
sa željom da uče decu.
Hajde da promenimo temu, dragi moj Edmunde.
- Šta ti radiš ovde? - Ništa posebno.
Onda, prošetaj malo sa mnom, ako želiš.
Da, gospodine Enning, sa zadovoljstvom.
Uvek sam srećan da sretnem moje bivše učenike.
Hej, Enning.
Ha! Ovde si!
- Nisi me prepoznao? - Naravno. Radna služba?
- Rad? Više kao ropstvo. - U lošem smo stanju.
Pre su nas zvali ''Nacional Socialisti,'' sada smo ''Nacisti.''
- Da. - Gospodine Enning, tramvaj je ovde.
Do viđenja, onda.
Polazimo!
Vaš prijatelj, on je u radnoj službi?
- Zar nisi video? On čisti ruševine. - Vi niste na obaveznom radu?
Srećom, ne.
Moj brat je mislio da je to obavezno. On se sklonio.
Imao je pravo. To bi trebali da urade svi koji dele naše ideje
Sećaš li se? Pre mnogo vremena, tvoj otac je falsifikovao dokumente,
da bi te izvukao iz " Hitler Youth", ali ti si odmah rekao,
da je u potanju falsifikat. Znao si svoju dužnost.
Trebao sam ga prijaviti. Ali nisam zato što si mi se ti sviđao.
- Evo nas. - Jeste li uvek živeli ovde?
- Ne. - Znači tek od nedavno?
Da, živim sa prijateljem. Dođi gore. Videću mogu li ti pomoći.
- Vidi, to je učitelj. -Konačno.
Dobro jutro, gospodine
- Jesi li bio tamo? - Da, gospodine.
- Taj dečak, ko je on? - Bivši učenik.
Lep dečak. Da li si dobio te papire?
- Ne, gospodine. - Zašto?
Rekli su da se vratim sutra po dozvolu.
- Da li si doneo lak za nokte? - Izvolite, gospođo.
Nadam se da je prava boja.
Veoma lepo. What do you think?
Edmunde, pozdravi se.
- Dobro veče. - Goodbye.
- Gospođo, doviđenja. - Doviđenja.
- Lepa boja, zar ne? - Malo jaka.
Šta ti znaš o ženskim stvarima!
Lep dečak. Ko je on?
- Moj bivši učenik. - Shvatam.
- Je li on ovde? - Da. Na balkonu je.
Dođi.
Evo nas! Uzećemo ovu torbu...
i staviti je ovde.
Kaži mi, šta si radio sve ovo vreme?
- Ništa posebno. - Dođi, sedi pored mene.
Kaži mi o čemu sada učite u školi? O demokratiji?
Ne znam. Ne mogu više da idem u školu.
Zbog čega je tako? Ne sviđaju ti se novi učitelji?
To nije razlog. Sada moram da idem na posao.
Posao? Zašto?
Kod kuće nas je četvero, a imamo samo tri kartona.
Siroti Edmunde!
Kako se desilo da tvoj brat nije dobio karton?
Nikada se nije prijavio policiji.
On se borio na ulicama dok su savezničke trupe dolazile.
- Sada se plaši. - Ne brini, pomoći ćemo mu.
To je ono što sam želeo da vas zamolim. Možete li mi pronaći posao? Bilo šta?
Radio sam svašta. Čak sam kopao i grobove,
ali mi nisu dali karton br.2.
Oh, dragi.
- Već si se vratio? - Da, gospodine, Von Laubniz.
Ovo je moj bivši učenik.
- Da li si se pobrinuo za narudžbine? - Ne, gospodine,pokušaću sutra ponovo.
- Još uvek ništa niste uradili? - Ne, gospodine.
- Ne zaboravi. Moraš uspeti. - Da, gospodine Von Laubniz.
Sada, dragi moj Edmunde,
Hoću da ti pomognem, ali zapamti, ni reči nikome.
- Neću reći nikome. - Razumeš li?
Nemaš razloga za brigu, ali ne želim da se sazna ništa.
Slušaj me sada.Daću ti nešto da prodaš.
Svima moraš reći da je tvoje.
Čak i ljudima koji žive u ovoj kući.Jasno?
- Da, gospodine. - Vrati se do zgrade suda.
Tamo ćeš naći mnogo Engleza i Amerikanaca.
Oni su svi lakoverni. Pokušaj da im prodaš ovu ploču.
Daj mi tvoju torbu.
To je Führerov govor.
Evo, ponesi i gramofon.
A ovo, ne govori da sam ti dao.
- Da. - Sada sam ponosan na tebe.
- Koliko si dobila? - Million.
- Misliš da sam budala? - Onda misli na svoj posao.
Uspela sam, kao da sam jedna od njih.
- Kristel, Jo, dođite na momenat! - Šta želite?
Odvedite ovog dečaka do zgrade suda. Ima nešto što želi da proda.
- Ok. - Pripazite da ga ne prevare.
- Razumem. - Idite sa njim. Hajde.
Hajde, idemo.
Da li bi želela da vidiš strane zemlje?
- Zbog čega? One su sve iste. - Edmunde!
Dođi, brzo! Brzo!
- On sada dolazi. - Izgubili smo previše vremena.
Evo, odmah ću pustiti ploču.
Tako treba da se radi posao.
- Evo ga. - Ništa ne valja!
Hej, gde idete? Vratili ste mi se.
Zbog čega se brinete? Nećemo pobeći.
- Kaži mi, kako je prošlo? - Veoma dobro, gospodine Enning.
- Koliko ste dobili za ploču? - 200 maraka.
- Gde su? - Evo ih.
Evo, uzmi ovo. 10 maraka za tebe.
Kao što vidiš, držim obećanje.
Dođi ponovo da me vidiš, ok?
- Zdravo. - Idemo, Kristel.
Hej, momci!
Ostanite ovde, i sačekajte me.
Zašto moramo ovde da ga čekamo?
Kada radi posao, želi da bude sam.
- Kakav posao? - Ne budi naivan.
Da li misliš da dobijamo novac iz banke?
Želim da vidim.
Idemo.
Šta vi radite ovde?
Idiote, zašto ste došli ovamo, umesto da čekate?
Šta radoš ovde?
- Prodajem stvari. - Kakve stvari?
- Ovo. - Šta je to?
Sapun.
Rekao si da imaš posao za mene, a samo prodaješ sapun?
Pokazaću ti koliko možeš zaraditi, prodajući sapun.
Idi, čekaj me napolju. Vodi ga.
Želite li da kupite sapun, gospođo?
- Koliko je? - Prodajem ga za 50 maraka.
- Želim prvo da ga vidim. - Dođite ovamo, sa strane.
Evo, pomirišite. Američki je.
- Dobro izgleda, ali je skup.. - Nije skup. Za vas, 40 maraka.
Ok.
Ti, nitkove!
Lopov! Lopov! Stop him! Stop him!
Brzo. Dođi sa mnom.
Vidiš kako se šišaju naivčine.
Još uvek nema nikoga. Svima sam rekao da se nađemo ovde.
Čekaj ovde. Idem da pogledam u Ali Baba.
- IJe li on tvoj brat? - Ko? Jo? Ne.
- Uvek ste zajedno. - Pa? Kakve to veze ima?
Gde god on ide, ti si uvek iza njega.
I to ga čini mojim bratom? Hej, Jo.
- Zdravo, mali majmune. - Čuvaj ruke za sebe.
- Snob! - Zver!
Šta ona misli da je?
Usput, Franz, našao sam još jednu divnu devojku.
Upoznaću vas večeras.
Večeras prolazi još jedan voz natovaren krompirom.
Krompirom? Dobro, uzećemo malo
- Gde? - Policija će biti tamo.
- Gde je Jo otišao? - Znam gde da ga nađem.
- Hej Jo. - Šta želiš?
Možeš li mi prodati to parče sapuna?
- Da li imaš novac? - Koliko želiš?
- Za tebe, 40. - Imam samo 10 kod sebe.
Daj mi na kredit. Platiću ti ostalo sutra, ili prekosutra.
- Ok. - Daj mi.
Ok. Sakrij to. Nemoj da ljudi vide.
Čekaj! Prvo želim da proverim.
Prevario si me! Kurvin sine.
Laku noć. Lepo spavaj.
- Gde sada ideš? - Izvini, ali večeras imam sastanak.
Gde se nalazimo? Ne poznajem ovaj kraj.
Pa, čuvaj se.
Živim u Alexu. Kako da se vratim u ovo doba?
Ne moraš se vraćati kući.
Gde ću da spavam? Ovde nikoga ne poznajem.
Snađi se. Sve je uokolo prazno.
Sam?
Sa njom. Zašto ne? Ona nije tvoj tip?
- Vidi, Jo, ja... - Plašiš se žena?
- Ne, ali... - Meni ona izgleda prilično dobro.
Napred. Lepo postupaj sa njim. On je prijatelj.
- Idiot! - Ne budi glup, navali.
Čekaj, Jo, a krompir? Gde je moj deo?
Kako boli. Eno ih. Gde ćete ih staviti?
Ovde u torbu
- Tako malo? Moje je pola. - Ne može da stane više u torbu.
To nije bitno, naći ću način da se pobrinem za njih.
- Sutra ću ti dati ostatak. - Obećavaš?
Naravno, naravno.Zdravo. Zabavite se, i lepo spavajte.
I lepo postupaj sa njim,još je zelen,.
- Idemo.Pođo sa mnom. - Jo, čekaj.Čekaj momenat!
Pusti ga de ide. Pođi sa mnom.
Ovaj ćeš put si to uradio, dečko moj. Upao si u nevolju.
Zašto?
Premlad si da ostaneš napolju celu noć.
- Šta da radim sada? - Nosi to, i budi tih.
Znate gospodine Kruger, uleteo sam u...
Ne pričaj mi te priče. Sačuvaj ih za svoju sestru.
Hajde, idi unutra.
- Eva. - Edmunde, konačno.
Uplašila sam se da ti se nešto dogodilo..
Bili smo prestravljeni, jesi li čuo? Loš dečko, eto šta si ti.
- Gospođo Koeler, šta se dogosilo? - Ništa. Edmund je došao kući.
- Hvala Bogu. - Možeš ostati u krevetu.
Hajde, napred, skitnice!
Gde si bio celu noć? Šta si uradio?
Nisam uradio ništa loše. Moraš mi verovati.
Želim da znam gde si bio. Odgovori mi.
Pa, doneo sam malo krompira.
Celu noć zbog par krompira?
Dobiću još sutra. Gledaj, Eva.
Tata se probudio. Čuješ li kako kašlje?
- Bilo mu je loše, celu noć. - Da li si mu rekla?
- Da. - Eva, Eva!
Da, tata. Edmund se vratio.
Dođi ovamo.
Bliže.
Nije moja krivica. Bio sam sa drugim dečacima...
Dosta! Ne želim više da čujem ni jednu laž.
U tvojim godinama.Trebalo bi da se stidiš.
On nije mislio ništa loše, tata. Želeo je da donese nešto za jelo.
- Ja ću raditi bez. - Ja takođe.
- Radije ću umreti od gladi. - Lako je tebi to da kažeš.
Ne mogu više da podnesem, ovde u krevetu.
Smiri se , tata. On to neće ponoviti.
Pokaži mu koliko si krompira nabavio.
Gledaj! Doneo je čak i meso u konzervi.
Ne, mesni narezak nije za nas.
- Za koga je? - Za gospodina Rademakera.
Pa? Jesi li već popravio?
Nije to tako lako, gospodine Rademaker.
- Glavni kabal prolazi ovuda. - Ali oni će videti da smo čačkali.
Na kraju ćemo svi završiti u zatvoru, zbog krađe struje.
Nema razloga za brigu.
Ovde živi pet porodica. Ko može da otkrije, ko je to uradio?
- Evo, gospodine Rademaker. - I šta ti želiš?
- Doneo sam ove konzerve. -Ko ih je tražio?
- Prodao sam vagu. - Gde su 300 maraka?
Te konzerve su sve što su hteli da mi daju.
Kako se usuđuješ da mi doneseš to smeće, za moju vagu?
Da li želiš sve da potruješ sa ovim?
- Mislim da nisu tako loše. - Onda ih zadrži!
Hvala vam, gospodine Rademaker.
- Nosi ih odmah kod moje žene. - Ok.
Sada mi kaži istinu. Šta si uradio sa novcem?
- Kojim novcem? - Novcem koji si dobio za vagu.
- Da li si ga dao svome ocu? - Kunem se da nije tako.
Nećeš ti mene prevariti, dečko. Znam ja da ćeš ti za novac sve učiniti.
Došao si u moju kuću...
Superintendant za stanove nas je poslao ovamo.
Yes, I have to put up with it. You're suffocating us in here.
Tvoj otac je kao stenica. On se uvek žali.
On je na samrti... dajte nam malo mira!
- Gde si krenuo? - U kupatilo.
Čekaj, pomoći ću ti.
Hvala ti, draga moja.
Budi pažljiv.
- Tvoj tanjir je na peći. - Zatvori vrata.
Da li želiš malo,Karl-Heinz?
Ne, ne želim. Eva je to napravila za tebe. Jedi.
Želiš li cigaretu? Američka je.
Ne. Eva bi me gnjavila celi dan.
Ova nije Evina.
Ko ti je dao novac da kupiš cigarete?
Nisam ih kupio. Ti je poklon.
Od koga? Od tih baraba sa kojima kradeš?
Nisu momci. To je devojka.
- Trebalo bi da se stidiš. - Zašto? Svi to rade.
To nije razlog.
Njeno ime je Kristel. Ona je sasvim sama, i spava u podrumu.
Ona je dobra devojka. Znaš, sviđa mi se.
Ona uvek daje cigarete svojim prijateljima.
Ti bi trebao imati žebu, da brine o tebi.
Ženu? To je sve što mi treba!
Kao da ova kučka, život, nije dovoljna!
Ne uzimaj to takot. Imaj hrabrosti!
Imao sam ja mnogo hrabrosti.
Vojnik me da izgubi sve, osim svoje hrabrosti.
Sada, nisam više vojnik.
Sada sam i više nego bezvredan, samo usta više koja treba hraniti.
Bolje bi mi bilo da skočim kroz prozor.
Edmunde! Dođi, brzo! Pomozi mi, Karl-Heinz.
Tata ima još jedan napad.
Moramo pozvati doktora.
- Ti idi. - Ja?
Ne, ja ću ići. Znam gde je.
Glavu gore. Nije ništa ozbiljno.
Srce je veoma slabo. Njegovo ukupno stanje je loše.
Šta možemo da uradimo?
Prvo, potrebna je hranjiva hrana. Masti, vitamini.
Kako to da nabavimo, doktore?
Sa kartonima koje imamo, ne možemo više nabaviti.
Da, znam. Posvuda je isto.
Najbolje bi bilo odvesti ga u bolnicu.
Ali, tamo su i više nego puni.
Slušajte, doktore, Zar ne bismo mogli barem da probamo?
Nisu primali čak ni gore slučajeve.
Ali, ja ću probati. Znam neke ljude u ''Zdravstvenom Servisu''.
Jesi li čuo, tata? Možda ćeš u bolnicu!
- Hvala vam, doktore. - Zamisli, ješćeš koliko želiš.
- Dobićeš tri obroka na dan. - Da, nešto toplo.
Čekaj, čekaj. Ništa ne mogu garantovati.
Probaću.Nadam se da ću uspeti da sredim. Doviđenja.Obavestiću vas.
Hvala vam, doktore.
- Jesi li srećan, tata? Osećaš li se bolje, ovde? - Da, bolje, mnogo bolje.
Nemoj tako glasno. Poslaće te kući, ako čuju da ti je bolje.
U pravu si. I doktor je to isto rekao.
Moram ti reći. Ovo mesto je odlično.
- Drago mi je, tata. - Znaš li šta jedemo ovde?
Prvo supu, a zatim meso i povrće.
Neverovarno! Sveže povrće! Mleko, takođe. Ovoliko mnogo.
- Zaista? - Da, svaki dan.
Drago mi je da lepo postupaju sa tobom.
Uveče dobijemo vruću čorbu.
Vidiš, veoma skoro, bićeš u stanju da ustaneš.
Znam... ali kada mislim na sve vas...
Ne, ne brini se za nas.
Veliko je olakšanje što znamo da je tebi bolje, veruj mi.
Više vam nisam na teretu. Je li tako, Eva?
- Istina je, tata. - Ti si dobra osoba.
- Hoće li se Eva uskoro vratiti? - Ona je u bolnici.Sačeka je.
- Je li u redu da pušim ovde? - Naravno.
- Da li ti želiš jednu? - Ne puši mi se.
Čekaj, daću ti šibicu.
- Da li imaš šibicu? - Ne, nestalo nam je.
- Onda idi kupi. - Kojim parama?
- Pitaj Rademakera. - Ne, ne brini. Potaću Blank.
I ja želim da je vidim.
- Oh, tu si ti! - Zašto? Šta se dešava?
Nije hitno. Reći ću ti kasnije. Čekaću te kod Blank.
- Kako je tata? - Mnogo bolje.
Ovde stvari postaju gore, iz dana u dan.
- Eva,isekli su struju. - Struju.Zašto?
They discovered someone was stealing it.
- Ko je to učinio? - Neko u kući.
- Rademaker kaže da smo to bili mi. - Kao i obično!
- Eto zašto je vikao. - Taj crnoberzijanac.
Jednog dana ću mu razbiti glavu.
''Razbiti mu glavu.'' Tako si jak na rečima.
Ali, kada dođe do toga da treba nama da pomogneš, ti ne činiš ništa
Da li ponovo počinješ sa tim?
-Je li tvoja savest čista? - Brinuo sam samo o svojoj dužnosti.
Onda ne bi trebalo da se brineš. Svi kažu da bi trebao da odeš.
- Svi špijuni. Oni žele da me uhvate. - Čak je i jedan oficir alijanse tako rekao.
Evo, počela si o oficirima alijanse!
Što ti brineš o našim problemima?
Dok god je tata u bolnici,, jedna usta manje treba da se hrane.
Ali, kada se vrati, kod kuće nemamo ništa.
Učiniću to. Nabaviću nešto. Sada znam kako to da učinim.
Jesi li to čuo, Karl-Heinz? Vidiš li kako Edmundpostaje lopov?
- Da li želiš da završi u zatvoru? - Eva,ostavi me na miru.
Idi pleši sa svojim Amerikancima!
GospodineEnning, čekajte, gospodine Enning.
Šta je bilo, Edmunde?
Sačekajte momenat. Želim nešto da vam kažem.
- Vrati se sutra , kasnije. - Nešto važno.
Sada sam veoma zauzet. Nemam vremena.
Radi se o mome ocu.
Hajde, kaži šta želiš? - Možemo li razgovarati nasamo?
Sačekaj me, draga.
Dakle, šta se desilo?
Sutra će moj otac biti otpušten iz bolnice.
Kod kuće mi nemamo hrane, ja nemam posao, a ni Eva.
Moj brat još uvek ne želi da se prijavi u policiju, da bi dobio svoj karton.
Razumem, ali šta ja tu mogu?
Mome ocu je potrebna nega. Možete li mi pomoći?
- Šta ja tu mogu? - Tu se ništa ne može uraditi.
Vremena su teška za sve. Još teže je starima i iznemoglim.
Vi ste učiniči što ste mogli. Sudbinu ne možete promeniti.
- A ako on umre? - Ako umre, umre.
Svi ćemo umreti, pre ili kasnije.
Da li bi radije ti umro, da bi starac ostao živ?
Generale...
Je li ovo takođe jedan od tvojih učenika?
Ne, samo mladi prijatelj.
Dođi sa mnom. želim nešto da ti dam.
Jesam li bio jasan?
Dosta sa tim sentimentalnostima. Život je takav kakav je.
Bili smo oblikovani pod različitim uslovima.
Ti se bojiš toga da ti otac umre.
Uči iz sveta prirode. Jaki eliminišu slabe.
Treba ti hrabrost da žrtvuješ slabe.
To je prirodni zakon koji, važi i za ljudska bića
Sve što je bitno u našoj situaciji, jeste da preživimo.
Edmunde, ne budi naivan.
Znaš svoju odgovornost. Doviđenja.
Tata.
Edmunde! Dođi ovamo.
Sedi ovde, bliže.
Tako. Hajde, poljubi me.
Lepo od tebe što si došao da me obiđeš.
U zadnja četiri dana, mnogo mi je bolje.
Za vas kod kuće, takođe, mora da je bilo olakšanje.
Tata, znaš bez tebe...
Vreme ja da proverimo temperaturu, Mr. Koeler.
- Ovaj dečak? Je li on vaš sin? - Da, najmlađi.
Veoma je zgodan.
- Sedi dole. U redu je. - Hvala vam.
Na žalost, opet ću biti na teretu.
Ja više ni za šta nisam koristan.. Najbolje bi bilo kada bih umro.
Razmišljao sam čak da se ubijem, ali za to nemam hrabrosti.
Vučem se uokolo, kao teret...
i sebi i tebi.
Uzmi ovo, tata.
- Sedite na klupu, momci. - Hoćemo li se malo pomeriti?
- Da, tamo možeš bolje da vidiš. - Edmunde, pomozi mi.
Tako.
- Još malo? - Da, još malo.
Čekaj, tata. Oljuštiću ti ih.
Samo krompir?
Na žalost, nisam napravila supu
Imala si dovoljno vremena da napraviš vruću supu.
Nije zato. Nisam imala ni malo brašna, niti masti.
Da li barem imaš malo čaja?
Ne, ostali smo i bez čaja.
Moj Bože.
Bolje bi bilo da sam ostao u bolnici...
nego da sam se vratio kući, ponovo svima na teret.
Moram da gledam vašu bedu, a da ne mogu nikako da pomognem.
Zbog čega moram da živim ovako?
Bože... zašto me ne pozoveš kod sebe?
Ne smeš tako da govoriš, tata.
Da. To bi bilo rešenje... i za mene i za vas.
Budi strpljiv. Stvari će se promeniti.
Ako bi Karl-Heinz samo otišao u policiju.
Nadam se da je do sada uvideo svoju odgovornost.
Šta bi ste uradili da se nisam vratio, da sam umro?
Hajde, Karl-Heinz, kaži mi...
da li želiš da prepustiš Evu i Edmunda njihovoj sudbini?
Nikada to nisam rekao.
Želeo bih da ti je majka živa.
Ali oni su i nju odveli od mene.
Sve je otislo, moj novac je pojela inflacija...
decu mi je uzeo Hitler.
trebao sam se opirati, ali nisam bio dovoljno jak...
kao ni mnogi od moje generacije.
Videli smo kako katastrofa dolazi, i nismo ništa učinili da je sprečimo.
I danas trpimo posledice...
Mi plaćamo za naše greške. Svi mi! Ti isto kao i ja.
Ali moramo da uvidimo naše greške, zato što kukanje ne pomaže.
Zna, , znam to , tata.
Moji dani su odbrojani.
Ali ti si mlad. Ti možeš učiniti mnogo toga dobrog.
Pokaži da si čovek. Imaj hrabrosti da se prijaviš.
Sve će biti lakše i za tebe i za tvoju porodicu.
Eva i Edmund će ti biti zahvalni, a ja ću biti ponosan na tebe.
Sine moj... ti ćeš mi dati razlog da živim.
Naći ćaš posao. Dobićeš karton br.2.
Ne opiri se.
Prestani da živiš kao progonjena životinja.
Moraš se vratiti među ljude. Ponovo kročiti u stvarni svet.
Nema sramote u prihvatanju vlastite sudbine.
I ja sam bio vojnik, u prvom svetskom ratu
Govoriš o tome kao da je dečija igra.
Nije bilo tako. I mi smo takođe izgubili snagu.
Osvojili smo pola Evrope, ušli u srce Rusije.
Izgledalo je da ništa ne može da nas zaustavi.
Ali iznenada, sve se promenilo.
Prvo poraz... onda revolucija.
I ja sam takođe plakao, kada su mi kidali epolete.
Niko ne može reći da nisam bio dobar Nemac.
Uprkos tome, jedino što sada mogu da kažem,
je da mi je jedina nada bila poraz Trećeg Rajha.
Ne želim čak ni da pomislim šta je moglo da se desi.
Evo, pij, tata!
- Oh... malo čaja! - Vidiš? Edmund je pronašao malo.
Dobri dečače.
Nešto je gorko...
ali je vruće. Prija mi.
Da li bi i ti želeo malo... Karl-Heinz?
Ne, ne , tata. Napravio sam ga samo za tebe.
Ti si veoma velikodušan dečak.
Hvala ti!
I tebi, takođe.
Drago mi je da imam decu poput vas.
Imao sam lošu sreću, ali još uvek imam svoju decu.
- Uđi. - Ko je to?
Policija je ovde. Oni pretražuju svaku kuću.
Moj Bože, zašto?
- Moraš se sakriti. - Više ne želim da se krijem.
Karl-Heinz!
Otvarajte! Policija! Otvaraj, policija!
Hej, samo malo. Šta želite?
Moramo da pretražimo kuću.
Ovde je sve legalno. Traćite vaše vreme.
Pretražite sbvaki sprat.
- Ja nemam nikakve isprave. - Pogledajte ovo.
- Nemaš dokumenta? - Ne.
- Šta si uradio sa njima? - Spalio sam ih.
Onda pođi sa nama u stanicu. Idemo dole.
Mogu li se prvo javiti mojoj porodici?
Da, ali požuri. Nemamo vremena za gubljenje.
- Ko je to? - Policija.
- Da li tvoja porodica živi ovde? - Ne, oni žive u kuhinji.
Požuri, idi. Upalite svetla!
Isekli su nam struju. Nije naše krivica.
- Ko je vlasnik ovog stana? - Ja sam.
- Ko još živi ovde? - Gomila žena, naredniče.
- Vaš posao? - Plesačica.
Da, trbušna plesačica!
Ovde živi izbeglica povratnik, sa njenom ćerkom.
A ovde, trudnica.
Njen muž je zarobljen pre tri godine.
- Evo me, spreman sam. - Ne, Karl-Heinz!
Ostani sa nama. On nije uradio ništa loše.
Onda nema čega da se plaši. Idemo.
Karl-Heinz!
Ne brinite, sve će biti u redu, videćete.
Gospođo Rademaker,dođite ovamo!
Šta je? Šta se dešava?
-U pomoć, dođite ovamo! - Šta se desilo?
- Eva, šta se dešava? - Dođite. Moj otac...
Šta? Šta je to?
Dođite! Moj otac se ne pomera. Bojim se...
Bojim se da je mrtav.
Starac je umro. Mi tu ništa ne možemo da uradimo.
- Smiri se, Eva. - U njegovom stanju, nije mogao ozdraviti
I Karl-Heinz nije bio kod kuće!
Dođi sa mnom. Bolje je da ne ostaneš ovde.
Trebalo bi barem da pošeljemo po doktora.
Bacanje para. Njemu više ne treba doktor.
Samo se jedna stvar može uraditi. Da se dogovori sahrana.
- Sanduk bi koštao čitavi bogatstvo. - U najgorem slučaju, stavićemo ga u vreću!
To je užasno.Kada umrem, ne želim da me sahrane u vreći.
Ne pričaj gluposti!
Šta ti radiš ovde? Vrati se u svoju sobu!
Pa šte ćemo? Sanduk, ili ne?
Zaboravimo na sanduk. Hajde da ga sklonimo, što je pre moguće.
Zar ne bi bilo najbolje da ga iznesemo na balkon?
Ne dirajte ga. Mogao bi biti zarazan.
Zarazan? Umro je od gladi. Idemo.Hajde da ga prenesemo.
Dolazite li, gospodine. Rademaker?
- Tu sam. - Ok, sada dižite.
Idite napred sa svećom. Dajte nam malo svetla.
Idem!
Mislio sam da je teži.
Šta si očekivao, od ovoga što jedemo?
Budi jak, Edmunde.
Šta to radiš, Blank? Zar ne dolaziš?
Idem.
- Tako. Urađeno je. - Šta sa njegovom odećom?
Pogrebnik ćese za to pobrinuti.
Te stare pidžame su i onako bezvredne.
Ali on ima donji veš, i čerape, pletene su od vune.
Je li to istina?
- Eva, slobodan sam! - Karl-Heinz!
Eva, šta se desilo?
- Karl-Heinz, tata je mrtav. - Mrtav?
Tata, siroti tata!
A mislio sam kako će srećan biti što me vidi slobodnog.
Učinio si ono što je želeo. To bi trebalo da ti da snagu.
Idi, vidi ga.
Siroti Edmund.
- Pustili su te? - Da, sada sam slobodan.
Mi smo se već pobrinuli za sahranu, i sanduk.
Hvala vam. Kada će fga odneti?
Ko zna? Za dan, sedmicu...
- Ne možete više ovde da ostanete. - Pa gde da odemo?
Mojoj kući. Tamo ima dovoljno mesta i za njega, takođe.
- Edmunde, uzmi svoje stvari. - Ja ne idem.
Šta to govoriš? Želiš da te ostavimo ovde samoga?
Zašto ne? Imam gde da spavam.
- Ko će da se brine o tebi? - Nije tvoj posao!
Ko će misliti za tebe? Ti si još uvek dete.
Da li si o tome mislio, kada sam donosio hranu za sve?
Edmunde!
Pusti ga da ide. Kada ostane sam, on će se vratiti.
Rekoh ti da paziš. Hajde, pomoći ću ti.
- Hvala ti. Laku noć - Laku noć.
Kada je muž saznao da ga je Ilda varala...
trebali ste samo čuti šta je sve izašlo iz njegovih usta!
- Mogu da zamislim. - Nije mu trebalo mnogo da otkrije.
Znao je on za to, ali je samo čekao priliku
Naravno da je znao. Mesecima je bio odsutan zbog posla.
- Barem u njegovoj kući imaju šta da jedu. - Drži ruke za sebe!
- Škakljiv si? - Dragoceni mali!
Jesi li zaboravio da si me noću uvek tražio?
- Kristel! - Zbog čega si ovde? Odlazi!
- Kristel, hajde, idemo. - Ne želimo bebice ovde.
- Odlazi. - Hajdemo odavde.
Pusti me da prođem. Prestani. Pusti me da prođem!
- Brani svoga dečka. - Ne petljam se sa klincima.
Gospodine Enning? Gospodine Enning!
Gospodine Enning!
O, to si ti. Šta želiš?
- Mogu li da razgovaram sa vama? - Naravno, dođi gore!
Uđi.
Žao mi je gospodine Enning, ali moram da razgovaram sa vama.
Šta se desilo? Zašto si tako bled?
Dođi, dragi.Sedi ovde. Pored mene.
Dobro. Hajde sada. Pričaj. Šta je novo?
Gospodine Enning, sve je urađeno.
Sve je urađeno?
- Ubio sam oca. - Ti? Kako si mogao?
- Baš kao što ste mi rekli da uradim. - Ja?
Nisam ti ništa rekao. Ti si lud... čudovište!
Edmunde! Edmunde.
Edmunde. Ustani molim te. Pričaj sa mnom.
Kako si mogao uraditi nešto takvo?
Jesi li poludeo? Ako reči izlaze, ja...
Nikada ti ništa nisam rekao. Nikada nisam ništa rekao!
Edmunde, ustani. Smiri se. Prestani sa tim.
Slušaj me. Shvatićemo šta treba da se radi.
Veruj mi da te volim. Prestani sa time, Edmunde.
Edmunde...?
Edmunde!
Daj mi loptu!
Mogu li igrati sa vama?
Ne, želimo sami da se igramo.
- Mogu vas naučiti kako se igra. - Ne, ostavi nas na miru.
Daj mi loptu. Hajde.
- Idemo. - Da, hajdemo odavde.
Gospođice Rademaker?
- Kamion je ovde. - Moramo reći deci.
Pozvaću ih sada.
Stigli smo prekasno. Gde je Edmund?
Gde bi on mogao biti? Jesi li video Edmunda?
Edmunde!
Edmunde! Edmunde!
Edmunde...
Moj Bože!
preveo *archibald*